Subject: Zpráva

From: Zdena Provazníková <[email-masked]>
Date: Wed, 2 Mar 2005 00:10:37 +0100

Milý pane profesore,
ráda bch se s Vámi domluvila na konzultaci ohledně diplomové práce. Myslím, že by bylo vhodné už ukončit sbírání všech podkladů a začít psát. Přinesla bych sebou osnovu, protože toto téma se začíná strašně rozrůstat do všech možných stran, s čímž jsem nepočítala. Objevují se novo a nové skutečnosti, musím říci, že dosti zajímavé, ale nevím, zda je vůbec mám zahrnout do práce. Také jsem byla upozorněna v jednom centru pro umelé oplodnění, že nesmím použít jejich informace do dipl. práce. Řekla bych, že bych je mohla anonymně použít, protože jinak ta návštěva u nich by neměla smysl.

Navštívila jsem jednu věřící lékařku z gynekologie, má soukromou praxi a dochází pravidelně do nemocnice na zkrácený úvazek. Připustila, že riziko postižených dětí tady je, že se ale v porodnicích žádná statistika nevede. Odmítla mi podat bližší informace, ačkoliv připustila, že něco ví a doporučila mi, abych změnila téma diplomky. 
Tato reakce mne utvrdila v tom, že diplomka má smysl, i když z ní nakonec vyjde něco úplně jiného. Nemíním změnit oblast obchodu v oblasti umělého oplodnění, ale pouze by mne potěšilo, kdyby se to alespoň těm toužícím párům sdělilo, že tady takové riziko je. A také by bylo jistě lepší jim nejdříve pomoci psychicky a zklidnit je, protože mám čím dál tím větší dojem, že je to vše více-méně vyvolávané. Byla jsem mezi páry čekajícími na odběry, nedovedete si představit ten stress a dusno ve vzduchu, které tam byly. Strašné prostředí. Chtělo se mi doslova zakřičet, že život je o něčem úplně jiném, ať se seberou a jdou domů, mají se rádi, zapomenou na trable s otěhotněním , užívají si dovolené a tak vůbec a ať se za rok přijdou ukázat. Že určitě u některých nastane velmi pozitivní změna. Místo toho jsem se nakonec rozhodla opustit místnost sama, neboť jsem z nich nedostala ani slovo. Při odchodu nebyl nikdo schopen mi odpovědět ani na pozdrav.

Víte, já nechci nikomu sahat do svědomí, ale co jsem viděla a slyšela, tak to na mne dělá čím dál tím větší dojem toho, že pokud někdo do roka neotěhotní, tak je hned neplodný. Je zajímavé, že nikoho nepropustí s tím, že je v pořádku, ať se snaží sám doma a v klidu. Prostě jakmile se tam člověk objeví, tak je ho potřeba léčit, i když to asi ani potřeba u všech není. Ale kdo se to dozví ? Obchod je obchod, lidé něco chtějí a jsou ochotni za to něco i obětovat. A už se ani moc neptají, zda ta  investice byla potřebná, hlavně když to už mají. 
Dost se s tímto tématem vnitřně "peru". tedy co by člověk měl a neměl pro obchod udlěta, kde je hranice atd.Pracuji také v obchodní sféře. Jsem v tomhle ale dosti nekompromisní. Nejsem ochotná udělat všechno, jen abych uzavřela obchod. Etika a určité hranice musí existovat všude. Před dvěma týdny jsem na toto téma napsala dlouhý dopis svému nadřízenému šéfovi. Přiznám se, že jsem potom nespala a v duchu si balila věci. Ačkoliv jsem morálně měla pravdu, zvítězilo nesolidní a hlavně neetické jednání kolegů ve vlastní firmě. Přišla jsem o uzavření obchodu, který uzavřel jiný kolega. Firma sice o zisk nepřišla, nicméně já jsem přišla o připsání obratu na své konto, které má každý pracovník a musí ho do konce roku splnit. Půjdu na "kobereček", to už vím. Ale nelituji toho. Tatínek mi od malička říkal, že mohu být v každé době, v každé situaci svobodným člověkem a že záleží pouze na mne, zda si tuto vnitřní svobodu nechám vzít či nikoliv. Že to sice nebude jednoduché, ale že to bude stát jistě za to. Dávám mu za pravdu, život není jednoduchý, ale jsem ráda, že se mohu stále rozhodovat svobodně v čemkoliv. Že nemusím dělat všechno, co dělají ostatní, aby třeba měli zisk či uzavřeli obchod nebo získali další klienty na umělé oplodnění. 

To jsem se tedy rozepsala, už končím. Budu ráda, pokud mi napíšete, kdy by se Vám to hodilo, abych zaskočila. Může to být i k večeru, jak Vám to vyhovuje.
Omlouvám se za to dlouhé psaní. Mám k Vám velkou důvěru, a tak jsem Vám to i chtěla svěřit.
Mějte se  moc pěkně.
Srdečně zdraví
Zdena Provazníková