From: Lenka Baštová <[email-masked]>
Date: Fri, 4 Mar 2005 22:23:10 +0100

Libore, dobrý večer.

Dnešním dnem pro mne a některé další skončila psychoterapeutická setkávání na Palatě. Ještě si příjdeme pro výsledky nějakých testů, ještě se jednou setkáme s tříměsíčním odstupem abychom si řekli jak je....
Jsem úplně vyčerpaná. Myslím, že jsem v průběhu těch sedmi týdnů odvedla velké množství práce až jsem se dostala na hranici svých sil.
Sama pro sebe jsem se srovnala a smířila s ukončením dvacetiletého vztahu s Vlaďkou, který vznikl právě v přímé souvislosti s Palatou.
Můj vnitřní boj s usilováním o udržení, obrození a návrat toho vztahu korespondoval také s usilováním o změnu poměrů v tomto zdravotnickém zařízení, které je v současné době spíše mezi těmi "horšími" a její zakladatelé se od současné Palaty distancují. 
Formou kritiky a konfrontačních rozhovorů s jejími pracovníky jsem se nějak probojovala k tomu, že jsem byla na některých místech přijata jako rovnocenná a přizváním ke konzultaci terapeutického týmu jsem od svého bojovného a kritického postavení v předposledním týdnu ustoupila a vzala Palatu na milost. To, že jsem se ocitla na nedokonalém pracovišti s nedokonalými lidmi jsem najednou uviděla jako prospěšné pro moje budoucí existování v tom nedokonalém světě, který je okolo mě a svou nedokonalostí vlastně vytváří prostor pro spolupráci a jeho přetváření.
Nějak v podobné době se také ustálil můj postoj k budoucnosti vztahu s Vlaďkou a zdá se, že jsme se ocitly na rovině přátelské a vstřícné sobě navzájem, je otevřená myslím docela dobrá cesta k budování vztahu, nikoli partnerského.
Je tím uzavřena jedna důležitá etapa mého života.
Zároveň, a to i díky Tobě a tomu prožitku na kterém jsi měl nějakým způsobem svůj podíl, jsem se rozhodla upustit od té vyhraňující polohy, kterou jsem znovu zaujala po zklamání ze vztahu se Zdenkem, a rozhodla jsem se vzít muže jako takové na milost.

Pokud Bůh otevře takovou cestu a bude se ukazovat jako prospěšná pro všechny zůčastněné, půjdu cestou manželství.

Díky různým technikám o sebepoznání jsem došla k mnoha novým poznatkům o sobě, které (alespoň si to myslím) mi mohou přispět 
k zařazení se do společenství a v nějaké větší spokojenosti, 
k setrváváním v něm bez nějakých větších nároků na pozornost druhých.

V důsledku těchto nových obzorů do vidění vlastního obrazu svého i světa kolem sebe se více otevřel také prostor pro komunikaci s těmi z blízkých členů rodiny, ze které pocházím, s mojí matkou a sestrou. Bližší byl i nějakou dobu vztah k mým dětem, ale protože se mi tím Vojta začal stavět do role partnerské vůči mě, tak jsem tu vzdálenost raději vrátila tam, kde byla.

Kromě práce na sobě, si myslím, že jsem, a to v docela velké míře, přispěla svými zkušenostmi a prací také k pokročení ve věcech a problémech dalších pěti lidí. Dala jsem hodně podnětného materiálu k další práci pro ně, otevřeně a upřímně jsem jim zprostředkovala vlastní zkušenost s nimi. (Někdy to oboustraně bolelo, jak už blízké vztahy bolívají.).

Kritiku, kterou jsem vyslovovala vůči stavu Palaty a práci jejích zaměstnanců, jsem v závěrečném hodnocení zpracovala v podnětné nápady a moje pohledy na způsoby možného řešení, včetně zdůvodnění a věnovala tomu několik hodin práce.

Během léčby této psychoterapeutické a cvičebně rehabilitační jsem absolvovala také ten operační zákrok a nějakým docela dobrým a rychlým způsobem jsem se z něho zotavila.
Epidemii chřipky, kterou měli i oba kluci, jsem se nějakým ochranným mechanismem vyhnula. 

Můj zdravotní stav není úplně nejlepší. Stále mívám depresivní stavy, ale
poslední tabletu léku proti úzkosti (Lexaurinu), jsem si vzala tu noc před operací, před popeleční středou, 8.2.
a jediný z dalších výrobků farmaceutického průmyslu, to je půlku Paralenu, jsem za tu dobu spolkla jednou, na bolest hlavy.
Alkohol, který jsem ještě v průběhu prvních dvou týdnů léčby řešila se strašnickým farářem ve smyslu, že jsem se odmítala vzdát jeho přítomnosti v lednici, jsem určitě dobré tři týdny vůbec neochutnala.
Tedy až na včerejší večer. Loučení a stres z celkového hodnocení jsem fakt neunesla.
Výrazně ubyla potřeba nočních uklidňujících smsek P.Jana. Nakonec, i když jsem si o ní nedávno řekla, jsem usnula velmi rychle i bez ní. (Ráno jsem se podivila odpovědi, která už nekorespondovala se stavem, ve kterém jsem se nacházela.).

Myslím si, že jsem udělala velmi mnoho pro sebe a pro lidi kolem sebe, pro zařízení ve kterém jsem těch sedm týdnů pobývala.
Teď si potřebuju odpočinout.

Počítám, že snad někdy v průběhu příštího týdne příjdu do společenství Na hrádku. Píšu Ti raději abys věděl jak na tom jsem a co  mi psychoterapie přinesla takto, protože vím, že v tom ústním podání to neumím dobře shrnout a možná mi docela záleží na tom, abys věděl jak a v čem pro mě byla přínosná. Vím, že máš o mě starost a že Ti na mě i na tom jak se léčím, záleží.

Co se týká fyzického kontaktu, myslím, že jsem schopná ho od Tebe přijmout v míře v jaké jsi mi ho poskytoval, jen prosím mě neber za ruku.
Pokud bych něco nezvládala, určitě řeknu. Ale je to také na Tobě. Jestli Ty chceš. Už máš zkušenost, že v mém případě to není úplně bezpečná půda.

Respektuju, že Tvůj názor na moje dobro je ten, že mi neprospívá setrvávání v katolické církvi. 
Prosím, abys Ty respektoval to, že já v té církvi zůstat chci. Mám v ní velmi rozvětvenou síť vztahů na kterých mi záleží a to, že učení církve není nakloněno homosexuálním vztahům pro mě není důvodem k tomu, abych ji opouštěla.
Zvolila jsem Tebe jako zpovědníka pro to, že jsi byl shovívavý 
k některým věcem, především k těm v oblasti homosexuálních vztahů.
Teď si myslím, že nebyl dobrý nápad chtít mít s Tebou zároveň takový, vlastně docela rodinný vztah.
Ve věci duchovního vedení, a tedy také v oblasti mých slibů, případně dalších vztahových věcí preferuji vedení a doprovod P.Jana, který mě velice dobře zná, po dobu čtyř let mě doprovází mými vztahy s Vlaďkou, se Zdenkem...zná mé autentické prožívání různých konkrétních situací, které jsem po ta léta prošla a jeho názory jsem si prověřila jako býti dobré a prospěšné i pro moje psychické prožívání také v loňském roce psychology v Kroměříži. A nakonec i teď jsem opět některé z jeho postojů k tomu, co se dělo v průběhu léčby na Palatě, nechala k posouzení terapeutce, která je vůči víře vstřícná (během sezení jsem se také několikrát setkala s její nabídkou pohledu skrze víru). Počítám s její odpovědí v příštím týdnu.

P. Jan sice nezabránil definitivnímu oddělení ve vztahu s Vlaďkou, ale podařilo se mu zabránit tomu, abych se vzdala svých dětí, abych je od sebe neoddělila, a abych svévolně neukončila svůj život. Provedl mě několika traumaty způsobem, který mi nenabídli ani psychologové. Osobně se mnou prošel procesy odpouštění lidem pro můj život významným. Velmi podrobně se seznámil se mým životním příběhem, osobně se angažoval jak ve věci soudního sporu o otcovství dětí, tak ve věci pokusu o sblížení ve vztahu s Vlaďkou oboustrannými rozhovory.
Je to kněz, sice mladý, ale moudrý, vstřícný a empatický. Rozumíme si 
i beze slov. Naše vzájemné modlitby nás pojí tak, že vnímám některé důležité s ním spojené události i na dálku.
..............

Chtěla bych se s Tebou domluvit na podobě našeho vzájemného vztahu spíše na té rovině přátelské, a zpovědníka bych raději měla v někom jiném než v Tobě. Mrzí mě ta situace ke které došlo. I když nenesu zodpovědnost za to, co mi říkáš, přece jen vidím, že budeme oba svobodnější, když budou naše případné upřímné rozhovory probíhat mimo rovinu svátostí.

Můj názor na situaci, která nastala díky té poslední svátosti smíření, je ten, že jsem po Tobě chtěla něco, čeho jsi už ani nebyl schopen.
Myslím si, že jsi velmi přepracovaný a zahrnutý starostmi.
Když jsem Tě viděla v jakém jsi byl v tu chvíli stavu, věděla jsem, že Ty máš jít spát a ne mi tady poskytovat jakoukoliv kněžskou službu.
Ráda si s Tebou povídám a i v budoucnosti bych si s Tebou povídat chtěla, ale stejně jako Tobě záleží na tom v jakém jsem zdravotním a psychickém stavu, i mě záleží na tom, v jaké stavu jsi Ty.
A mám velmi vážnou obavu, že Tvůj organismus nevydrží takovou zátěž. Nejen pracovní, ale také emoční. V souvislosti s ukončením Tvého působení na Jaboku. Konkrétně se obávám o stav Tvého srdce.
Nevím nakolik je zdravé, ale myslím si, že musí projít velmi velkou zátěží. A protože bych se s Tebou nějakým způsobem chtěla setkávat ještě celou řadu let, byla bych ráda, kdybys bral v úvahu své potřeby a nepreferoval potřeby a žádosti druhých (včetně mě) na úkor svých vlastních.
Na rozdíl od ostatních se nesměju tomu, že jsi ustoupil od svých zvyklostí ve směru zachovávání řádu. Pravidelný režim dne včetně spánku je tím, co bys opouštět neměl.

Libore, tyhle řádky píšu proto, že mi na Tobě záleží, že mi záleží na našem vzájemném vztahu. Píšu je proto, že Tě mám ráda.

Byla bych ráda, kdybys mi řekl jak věci vidíš Ty. Kde se se mnou rozcházíš, kde případně vidíš věci podobně. A taky bych ráda věděla, jestli můj pohled na věci není aktuálně nově důvodem k tomu, abych raději do vaší komunity nechodila. Díky. Lenka