Subject: od Lenky

From: Lenka Baštová <[email-masked]>
Date: Wed, 30 Mar 2005 11:16:19 +0200

Libore,

prosím o pochopení. Trpělivost a pomoc.

Dnes jsem si nejspíš nevybrala vhodnou dobu. Neměl jsi čas a já jsem se nechala znepokojit tím, že tady 14 dní nebudeš.

Neboj se prosím toho, že mi ublížíš. Já se za to modlím. I při dnešní mši jsem se za to modlila. I když taky o to, abych já neublížila Tobě.

Už jsem hrozně ublížila. Vztah se Zdenkem jsem už úplně zlikvidovala.
(Letos o Velikonocích to bylo poprvé, kdy už nezavolal.).
Včerejší telefonát s Robertem z Anglie byl o všem možném jen ne o tom, jak se spolu na čemkoliv domluvit.
Podřezávám si vztahy, včetně vztahu s P.Janem (který ale tvrdošíjně lpí na tom, že nechat mě, to by nemohl Pánu Bohu udělat).
A dnes mě žádá, ať své blízké poprosím o "trpělivost a přátelství -aby se mnou nesli i to bolestné hledání a podvědomé ubližování."

Tak Tě o to prosím.

Ten zmatek je moc těžké zvládnout.
On se projevuje ve všem. Taky v tom kam položím nějakou věc, 
v nepořádku doma, v tom co dělat, kam jít. Co jíst (i dnes u toho stolu u snídaně jsem si neuměla vybrat a přidala jsem se k ostatním protože jsem nevěděla), kdy spát (včera jsem spala odpoledne namísto v noci).

Jediný opěrný bod je mše sv. (i když to dopadne blbě, tak ve spojení s Kristem to dopadnout špatně nemůže).
A SMSky od P.Jana.
On je mým průvodcem od Boha. Libore, já tomu věřím. Když bych už tomu nevěřila, tak už vážně nevím jak bych to mohla zvládnout.

Nevím kam jít bydlet a jak. Nevím jakou práci hledat a kde.

Možná je to ideální stav pro plnění Boží vůle.
Možná je to stav naprostého psychického selhání.
.............
Všimla jsem si, že jsi nejistý v tom, jak se ke mě chovat.
Libore, já to taky nevím.
Proto Tě chci poprosit, aby ses ke mě choval tak jako dřív. Tak jak to cítíš, jak to vnímáš Ty. Tvoje reakce na moje prožívání a vnímání jsou správné.
Já myslím, že jsi nic špatného neudělal.
Nezahojených ran mého dětství a dospívání se můžeš dotknout naprosto čímkoliv. A moje reakce může být neadekvátní naprosto na cokoliv. Neodhadnutelně. (Jeden z důvodů proč se hodně hlídám a raději se neprojevuju.)

Když přežiješ, že se rozzlobím. Když pochopíš, že to nepatří Tobě......
i když to třeba momentálně tak uvidím.

Náš Bůh nás nesoudí podle činů samotných, ale podle úmyslů, na které je děláme. Proto nemůžeš konat špatně, i kdybys zdánlivě ublížil.

To je moje přesvědčení. A ani nevím jestli se rozcházím s těmi autory, které jsme měli na Jaboku studovat a ze znalostí ze kterých jsi nás zkoušel a známkoval.

...........
To, co jsem Ti tak ráno neuměla říct a proč jsem za Tebou přišla,
to bylo o tom,
že Tvůj odjezd a Tvoje nepřítomnost pro mě znamená ohrožení. Ranní mše u vás je v současnosti jedna z mála jistot v mém životě a já si netroufám to zvládnout. Proto reálně uvažuji o tom, že to nemusí dopadnout dobře.
Mirei, ale ani Klára nejsou pro mne dostatečnou oporou. Jsou jakýmsi potvrzením toho, že svět okolo mě je v nějakém uspořádání, ale to mi samo o sobě k mé vlastní stabilitě nestačí. Naopak to na mě klade nárok, povinnost, která pro mě v současné chvíli ještě je stále zatěžující.
...........

Druhá věc je to jaký vztah k Tobě zaujímám.
V současné chvíli to vidím na nějakých těch čtyři, pět let, ve kterých potřebuju schovat se v náručí dospělého před nebezpečím,
zkomplikovaný zkušeností z dětství, že ta náruč může být sama o sobě nebezpečím, ve kterém musím vstoupit do jiné role, která obrací svět naruby, dělá ze mě jako dítěte někoho zodpovědného za toho dospělého ve kterého oporu doufám a kterou potřebuju.

Libore, rozumíš?
Jestli ano, tak jsi na tom o dost líp než já. Já nerozumím.

Stopla jsem ten vztah ve chvíli, kdy bych logicky měla vstoupit do ženské, dospělé role. 

Ale zásadně jsem to neodmítla. Pořídila jsem si sukně, začala jsem chodit tancovat izraelské tance (tedy zatím ještě v kalhotách), i na nějakých schůzkách s muži jsem byla.
Začala jsem ale velmi znatelně ubližovat každému z mužů, kteří by se ke mě přiblížili.
A odcházím se slzami a zoufalstvím, protože nejsem schopná se naučit krokům, protože nejsem dostatečně rovnocennou partnerkou.

Já vím, je to složité. Ale připadá mi fér, abys tohle o mě věděl.
Ale prosím jen Ty. Nikdo další. Díky. Lenka